Vintern 1939-
-meddelade lord Marchmain, p.g.a. det internationella läget-
-att han tänkte återvända till England och sitt gamla hem.
Vilka hätska röster som än hördes ryta i Centraleuropas mikrofoner-
-så hade lord Marchmains återkomst företräde i hans egna hemtrakter.
Julia och jag, som hade lämnat Brideshead en månad tidigare-
-återvände för att ta emot honom.
Det är kylan. Jag hade glömt hur kallt det är i England.
-Jag blev riktigt överrumplad. -Önskas något, ers nåd?
Cara, var är pillren?
-Doktorn sa högst tre om dan. -Strunt i det. Jag behöver dem!
Ett glas vatten.
Jag känner mig inte alls kry idag.
Resan har tagit på krafterna.
Vi borde ha väntat en natt i Dover.
-Vilket rum är iordningställt åt mig? -Ert gamla rum.
För många trappor, det måste vara på bottenvåningen. - Plender...
-Bädda en säng åt mig här nere. -Javisst.
Vilket rum ska den ställas i?
Kinesiska salongen!
Och Wilcox!
-Drottningsängen. -Kinesiska salongen.
Och Drottningsängen.
Det blev stor uppståndelse.
Kinesiska salongen användes aldrig.
Drottningsängen var ett stort brokadtält-
-i stil med Peterskyrkans baldakin.
Istället för stel samvaro, fylldes dagen av febril aktivitet.
Godsets snickare tog isär sängen-
-och den bars ner del för del under eftermiddagens lopp.
Lord Marchmain tycktes njuta av följderna av sitt infall-
-och eftersom han inte rörde sig ur fläcken, serverades teet i hallen.
Jag blir nog inte riktigt kry igen förrän till sommaren.
Ni fyra får roa mig.
Berätta hur Brideshead träffade sin hustru.
Han träffade hennes salig man först. De hade samma hobby.
Tändsticksaskar. Amiral Muspratt hade en av landets finaste samlingar.
Tändsticksaskar. Tändsticksaskar...
Hon är nog för gammal för att få barn.
Ingen i Italien tror att det blir krig. De tror att allt ordnar upp sig.
Julia har väl inte längre tillgång till politisk information.
Cara är lyckligtvis brittisk medborgare genom giftermål.
Det kan komma till nytta.
Juridiskt sett är hon mrs Hicks.
Vi kommer att vara Hicks tacksamma om det blir krig.
Och du... Du kommer väl att tjänstgöra som konstnär?
Nej, faktiskt inte.
Jag har ansökt om en tjänst i reserven.
Du borde tjänstgöra som konstnär.
Jag hade en med mig under förra kriget i flera veckor-
-tills vi flyttades till fronten.
Det ser verkligen strålande ut!
Tillåt mig gratulera! Jag säger då det...
Jag minns ett silverhandfat med kanna. Det stod i lrländska toalettrummet.
Ni kan ställa det här.
Skicka hit Plender och Gaston. De behöver inte släpa hit bagaget.
Bara mitt toalettetui och nattkläder.
Ni kan gå nu. Jag ska gå till sängs.
Vi ses senare. Ni får komma hit ner och underhålla mig.
Naturligtvis, pappa.
Charles... Visst är den fin?
Mycket fin.
Du kunde måla av den.
Man skulle kunna kalla den "Dödsbädden".
-Menade han allvar? -Ja, han kom hem för att dö.
Han pratade ju om att bli kry.
För att han var så dålig.
När han är sig själv vet han att han är döende och accepterar det.
Det går upp och ner.
Ena dagen, ibland flera dagar-
-är han stark och pigg och redo för döden.
Andra dagar är han nedstämd och rädd.
Jag vet inte hur det blir när han blir ännu sämre.
Det får vi snart se. Läkarna i Rom gav honom knappt ett år.
Det kommer nån från London imorgon som kan berätta mer.
Det är hjärtat. Ett långt ord som har med hjärtat att göra.
Han dör av ett långt ord.
Det där med familjevördnad har aldrig berört mig.
Men jag förfäras av tanken på-
-att Beryl ska ta över den plats som en gång var min mors här i huset.
Varför ska det där okultiverade paret sitta här barnlösa-
-medan huset förfaller runt dem?
Jag tänker inte dölja för er att jag fattat motvilja mot Beryl.
Det kanske var olyckligt att vi skulle träffas i Rom.
Fast var hade jag kunnat träffa henne utan att känna motvilja?
Vi åt middag på Ranieri, en stillsam liten restaurang jag besökt i åratal.
Ni känner säkert till den.
Beryl tycktes fylla upp stället. Jag var förstås värd.
Men när man hörde Beryl truga i min son mat, kunde man misstagit sig.
Brideshead var alltid en glupsk pojke.
En hustru med hans bästa för ögonen borde försöka tygla honom.
Men det är bara en bagatell.
Hon hade väl hört att jag levde ett lättsinnigt liv.
Jag kan bara beskriva hennes sätt mot mig som odygdigt.
Jag var en oanständig gammal gubbe.
Hon var väl van vid att handskas med oanständiga amiraler.
Jag ska inte ens försöka beskriva hennes konversation.
Men ni ska få ett exempel. De hade varit på audiens i Vatikanen.
Deras äktenskap skulle välsignas.
Vet ni vad hon sa till mig?
"Lord Marchmain", sa hon.
"Det kändes som om det var jag som ledde in bruden."
Hon sa det på ett mycket plumpt sätt.
Jag har ännu inte riktigt begripit vad hon menade.
Var det en ordlek med min sons namn, eller tror ni-
-att hon syftade på hans otvivelaktiga oskuld? Jag gissar på det senare.
Jag tror inte att hon skulle vara i sitt rätta element här.
Vem ska jag lämna godset till? Fideikommisset slutar med mig.
Sebastian kommer inte på fråga.
Vem vill ha det?
Quis?
Vill du ha det, Cara? Självklart inte.
Cordelia?
-Jag lämnar det till Julia och Charles. -Godset är Brideys!
Och Beryls?
Jag ska skicka efter Gregson. Mitt testamente måste ses över.
Jag skulle så gärna vilja installera Julia här.
Du är så vacker ikväll, mitt hjärta.
Alltid så vacker. Mycket lämpligare.
Har han verkligen för avsikt att testamentera godset till oss?
Jag tror det.
Det är fruktansvärt för Bridey!
Är det?
Jag tror inte att han är så fäst vid stället.
Men det är jag.
Han och Beryl skulle trivas mycket bättre i ett litet hus nånstans.
-Så du skulle ta emot det? -Javisst.
Pappa kan testamentera det till vem han vill.
Du och jag skulle kunna bli väldigt lyckliga här.
Brideshead med hustru hälsade på några dar efter smekmånaden.
Lord Marchmain var dålig och ville inte veta av dem.
"Chamberlain inledde sitt tal"-
-"med att säga att han skulle fylla 70 år dagen därpå"-
-"och eftersom han kände sig frisk"-
-"hoppades han kunna tjäna landet ytterligare några år."
"Uttalandet mottogs med jubel."
-Ska jag fortsätta? -Gärna.
Om det inte tråkar ut dig.
Chamberlain... Jag kände honom.
En medelmåtta.
Jag är ledsen, Bridey.
Han är hemskt trött.
-Han orkar inte träffa nån mer idag. -Kära nån...
-Är du alldeles säker? -Han är utmattad.
Jag förstår.
-Han kanske är piggare imorgon. -Beryl kan inte vänta längre.
Hon måste hem till barnen. Det här är plågsamt för henne.
Hon ville så gärna träffa honom. Hon fattade genast tycke för honom i Rom.
En morgon kom fader Mackay, församlingsprästen, på besök.
Jag klarar mig själv. Adjö.
Cordelia tog till allsköns ursäkter, men när han gått sa hon:
"Inte än. Pappa vill inte träffa honom än,"
-Stora kyrkproblem väntar. -Kan de inte ens låta honom dö i frid?
För dem är frid nåt helt annat.
Det vore så nedrigt.
Han har gjort klart vad han tycker om religion.
Att komma nu när han är svag och låta honom framstå som botfärdig...
Jag respekterar deras religion, men om de gör så, är det sant som vissa säger.
Att det handlar om vidskepelse och bedrägeri. Håller du inte med?
Jag vet inte, Charles.
Veckorna av sjukdom fortskred och livet i huset-
-rättade sig efter sjuklingens svikande krafter.
Det är för bra! Det kan inte stämma.
-Du lät mig inte vinna med avsikt? -Självklart inte, pappa.
Wilcox hälsar att Målade salongen är klar. Är du säker på det här?
Pappa sa till Wilcox i morse att han vill flytta till Målade salongen.
Jag har ändrat mig.
Varför flytta? Du har det bra här.
Vart ska hon? Vart ska hon?
Lugn, Alex. Hon kommer tillbaka.
-Ska jag läsa för dig? -Nej! Först ska jag ta revansch.
Du vill väl att de vita ska vinna.
Sent i februari beställde han en bil-
-och kom ända till norra trappan.
Då tappade han intresset för turen.
Nej. Inte nu.
Senare. Nån gång...i sommar.
De dåliga perioderna blev längre och kom oftare.
Dagar och nätter flöt samman för honom.
En sjuksköterska anlitades.
Jag har ett allvarligt klagomål.
Jag har aldrig sett ett liknande rum. Jag har aldrig varit med om maken!
Hur ska jag kunna sköta hans nåd under dylika förhållanden?
Min patient måste flyttas till ett rum med rinnande varmt vatten-
-en smal säng som jag kan komma runt-
-och ett toalettrum åt mig själv. Det är brukligt.
Jag beklagar.
Vi har försökt, men han vägrar att låta sig flyttas.
l så fall kan jag inte svara för följderna.
De bra perioderna upphörde, och han blev allt sämre.
Bridey tillkallades. Det var påsk-
-och Beryl var upptagen med barnen. Han kom ensam.
Pappa måste träffa en präst.
-Går han med på det? -Det ska jag se till.
Jag bad fader Mackay komma imorgon. Jag tar med honom in själv.
Ingen av oss hade nämnt det-
-men frågan var ständigt närvarande under lord Marchmains sjukdom.
Jag såg den när Cordelia åkte till mässan på morgnarna.
Jag såg den när Cara började följa med henne.
Och nu hade Brideshead, på sitt hänsynslösa sätt-
-placerat problemet framför oss.
-Är stackaren redo att träffa mig? -Javisst, fader.
Syster sa att han hade en bra natt. Om ni vill följa med...
Det här är så allvarligt.
Hör här. "April-evenemang på Rivieran. Det blir fest i Monte Carlo"-
-"och mrs Reginald Fellows har anordnat en välgörenhetstillställning."
Den outtröttliga gamla draken!
Fader Mackay är här för att träffa dig, pappa.
-Vem? -Fader Mackay, pappa.
Fader Mackay...
Ni har kallats hit till följd av ett missförstånd. Jag är inte döende-
-och jag har inte varit utövande medlem av er kyrka på 25 år.
Brideshead...
Jag tycker att du ska följa fader Mackay ut. Gör inte du?
Fortsätt läsa, älskling.
"Den ryska balettsäsongen öppnar under ledning av monsieur Massine"-
-"och Blomsterkarnevalen kommer att äga rum i Nice."
Fader, jag ber om ursäkt.
Det var anblicken av ett främmande ansikte. Den oväntade främlingen.
Jag förstår honom.
Jag är ledsen att ni fick åka hit i onödan.
Tänk inte på det. Jag har varit med om att man kastat flaskor på mig!
Ge honom tid. Jag har haft värre fall som fått en fridfull död.
Nu ska jag titta till mrs Hawkins.
Jag återkommer. Be för honom.
-Ni hittar väl själv, fader? -Javisst.
-Det var inget lyckat besök? -Det var det inte.
Cordelia, kör du fader Mackay hem?
Jag ska ringa Beryl och höra om jag behövs hemma.
Det var hemskt!
-Vad ska vi göra? -Vi har gjort allt vi kan just nu.
Förbaskade Bridey!
Jag visste att det inte skulle fungera.
Jag jublade. Jag hade haft rätt, alla andra hade haft fel.
Hotet som hade hängt över Julia och mig vid fontänen var avvärjt-
-och kanske fördrivet för gott.
Inget mer hokuspokus. Häxdoktorn har åkt.
-Stackars pappa. -Där fick Bridey så han teg.
Varför är du så noga med att pappa inte ska få sista smörjelsen?
Det är bara trollkonster och hyckleri.
Är det? Det har pågått i nästan 2 000 år.
Varför blir du så till dig nu?
För jösse namn! Skriv ett brev till Times.
Tala i Hyde Park eller starta ett upplopp mot påven.
Men tråka inte ut mig med det!
Vad angår det oss om min far träffar församlingsprästen eller ej?
Det fanns även, kan jag erkänna-
-en annan outsagd, outsägbar-
-nedrig liten seger som jag firade i hemlighet.
Jag antog att incidenten hade fjärmat Brideshead än mer-
-från hans rättmätiga arv. Där hade jag rätt.
En advokat tillkallades samma eftermiddag.
Snart visste alla i huset att lord Marchmain skrivit nytt testamente.
Men jag hade fel i att den religiösa kontroversen var över.
Den flammade upp igen samma kväll.
Pappa sa att han inte var döende-
-och att han inte varit utövande medlem av kyrkan på 25 år.
-Inte "kyrkan" utan "er kyrka". -Än sen?
Det är stor skillnad!
-Det är uppenbart vad han menade. -Han menade vad han sa.
Han tog inte emot sakramentet regelbundet och då han inte var döende-
-ämnade han inte ändra sina vanor - än.
Jag försöker bara vara exakt.
Han ville inte träffa prästen just då, men skulle göra det när han var döende.
Undrar om det finns mer kaffe.
Kan nån förklara vad de här sakramenten betyder?
Menar ni att om han dör utan präst, så kommer han till helvetet?
-Men om prästen är där med oljan... -Det är inte oljan. Den läker honom.
Vad prästen nu gör - betyder det att han kommer till himlen?
Min barnsköterska sa-
-att om prästen hann dit innan kroppen kallnade, så var personen räddad.
-Riktigt så är det inte, Cara. -Verkligen inte!
Vet ni egentligen vilken nytta prästen gör?
Handlar det om att få en kristen begravning eller räddas från helvetet?
-Jag vill bara veta. -Det är samma sak.
För att slippa helvetet och få en kristen begravning krävs en viljeakt.
Han måste ångra sina synder.
-Bara Gud vet om han gör det. -Så ibland vet prästen inte det?
Så det är möjligt att viljeakten utförs utan att personen visar tecken på det?
-Han kan ligga som död. -Och vilja försonas.
Gud förstår det, precis som kyrkan.
-Så hon kan ge sista smörjelsen. -Det har jag aldrig hört förut.
Om prästen inte är där, och han ångrar sig i ensamhet, så gills det också?
-Mer eller mindre. -Vad ska man då med prästen till?
Jag vet bara att jag tänker se till att ha en präst närvarande.
Gud välsigne dig. Jag anser att det är det bästa svaret.
Jag önskar att du lät bli att inleda dessa religiösa dispyter.
Du övertygar ingen annan, och du övertygar inte dig själv heller.
Jag vill bara veta vad de tror. De påstår att allt grundas på logik.
Om du låtit Bridey tala till punkt hade han visat att det var logiskt.
Cara var helt ovetande. Möjligen trodde hon på det.
Du visste lite, men trodde inte alls på det. Cordelia trodde blint på det.
Bara Bridey visste och trodde, och han gjorde en ganska slät figur.
Och så säger folk att katoliker åtminstone vet vad de tror på.
-Det märktes ikväll... -Raljera inte, Charles!
Jag tror nästan att du börjat tvivla.
Veckorna gick, och lord Marchmain levde ännu.
I juni blev min skilsmässa definitiv. Julia skulle bli fri i september.
Ju närmare vårt bröllop kom, desto mer längtansfull blev Julia.
Även kriget kom allt närmare.
Men lord Marchmain hade annat att tänka på - nämligen sig själv.
Han orkade inte med nåt annat krig än kampen för sitt eget liv.
Det är bättre idag.
Jag ser gässen flyga över liljorna.
lgår var jag förvirrad.
Jag trodde liljorna var svanar!
Snart ser jag vart gässen är på väg-
-när de samlas för att flyga över spegeln.
Det blir ännu bättre imorgon.
Vi lever länge i vår släkt. Vi gifter oss sent.
73...är ingen hög ålder.
Tant Julia, min fars faster, blev 88 år.
Hon föddes och dog här.
Hon gifte sig aldrig.
Hon såg elden på Beacon Hill efter slaget vid Trafalgar.
Hon kallade det alltid "det nya huset".
Det var så det kallades i barnkammaren, och på fälten-
-på den tiden då olärt folk hade långt minne.
Man ser var det gamla huset stod-
-nära bykyrkan.
Fältet kallades Castle Hill.
Horlicks fält, där marken är ojämn-
-och mest består av nässlor och törnbuskar-
-i gropar som är alltför djupa för att plöjas.
Där har vi våra rötter-
-i Castle Hills gropar.
Vi var riddare på den tiden.
Baroner sen Azincourt.
De högre värdigheterna kom sist, och de försvinner först.
Baronrangen går vidare.
När Brideshead är borta-
-kommer Julias son att kallas vid det namn-
-hans förfäder bar.
Före överflödets dagar.
En tid då får klipptes och vetefält bredde ut sig.
En tid av tillväxt och byggande...
När träsken torrlades-
-och ödemarken plöjdes upp.
När en byggde huset-
-byggde sonen till kupolen.
Hans son la till flyglarna-
-och dämde upp floden.
Han har en så stark vilja att leva.
Jag skulle snarare säga att han fruktar döden.
-Är det nån skillnad? -Om!
Fruktan ger honom inga krafter. Den suger bara musten ur honom.
Adjö, mr Ryder. Jag tittar in imorgon bitti.
Det är bättre idag. Jag har levt försiktigt.
Jag har skyddat mig för kalla vindar.
Ätit måttfullt av det årstiden bjudit.
Druckit utsökt rödvin.
Sovit mellan mina egna lakan.
Jag kommer att leva länge.
När jag var 50 år-
-fick vi sitta av och skickades till fronten.
De gamla skulle stanna i bivack enligt order.
Walter Venables, min befälhavare-
-min närmsta granne, han sa:
"Du är i lika god form som de yngsta, Alex."
Och det var jag. Det är jag fortfarande!
Om jag bara...kunde andas.
Till sommaren-
-ska jag gå upp ur sängen-
-och sitta ute i det fria där jag kan andas lättare.
När vinden kommer ner genom dalen och man kan vända sig om och möta den.
Fylla sig själv med luft, likt ett djur som vattnas.
Varför har de grävt det här hålet åt mig?
Måste man kvävas till döds i sin egen källare?
Plender, Gaston... Öppna fönstren!
Fönstren står på vid gavel.
Den är tom! Det kommer inget!
Den är full. Det ser man på mätaren.
Den visar på fullt tryck. Hör ni inte hur det susar?
Försök andas långsamt, lord Marchmain.
Så känns det strax bättre.
Så där.
Fri som luften. Det är så man säger.
Fri som luften.
Nu får jag min luft från en järnbehållare.
Jag var fri...en gång i tiden.
Jag...begick ett brott-
-i frihetens namn.
Cordelia... Vad hände med kapellet?
Det stängdes. När mamma dog.
Det var ju hennes. Jag lät bygga det åt henne.
Vi hade en präst här, fram till kriget. Minns du honom?
Jag var för liten.
Sen gav jag mig av.
Jag lämnade henne bedjande i kapellet.
Det var hennes.
Där trivdes hon.
Jag kom aldrig tillbaka och störde hennes böner.
De sa att vi slogs för friheten.
Jag fick min...seger.
Var det ett brott?
Jag tror att det var det, pappa.
Tror du det, flicka?
Så låg lord Marchmain döende-
-och förbrukade sina krafter i kampen för att överleva.
Då vi inte väntade oss nån omedelbar förändring-
-for Cordelia till London för ett möte gällande den annalkande krisen.
Den dagen, när Julia och jag var ensamma med Cara-
-blev han plötsligt sämre.
-Är han döende? -Det är svårt att säga.
När han dör, blir det så här. Men han kan mycket väl hämta sig.
Det gäller att inte oroa honom. Minsta chock blir ödesdiger.
Jag ringer fader Mackay.
Dr Grant, vi måste sätta stopp för de här dumheterna.
Jag sköter kroppen.
Jag har inget att säga om vad som händer med människor efter döden.
Jag försöker bara hålla dem vid liv.
Minsta chock kan ta död på honom.
Vad kan vara värre för nån som fruktar döden så, än åsynen av en präst?
En präst han skickade iväg medan han ännu orkade.
-Det kan ta död på honom. -Då förbjuder ni det?
Jag kan inte förbjuda nånting. Jag kan bara säga vad jag tycker.
Doktorn...
Cara, vad tycker du?
Jag vill inte se honom olycklig.
Det enda man kan hoppas nu är att han dör utan att veta om det.
Men jag vill ändå att prästen ska vara närvarande.
Kan du försöka övertala Julia att hålla honom borta till slutet?
Då kan han inte vålla nån skada.
Jag ska be henne låta Alex vara i fred.
Jag telegraferade till Bridey och Cordelia. Gör inget innan de kommer.
Jag önskar att de vore här nu.
Du kan inte ensam ta på dig ansvaret. Alla är emot dig.
Dr Grant, upprepa det ni sa nyss.
Chocken av att se en präst kan ta död på honom i förtid.
Jag måste protestera mot allt som kan göra honom orolig.
Cara...
Jag vet att du vill väl, Julia.
Men Alex var inte troende. Han hånade religionen.
Vi får inte utnyttja honom nu för att stilla våra egna samveten.
Det räcker att fader Mackay går till honom när han är medvetslös.
Jag ska titta till honom.
Ni minns hur han tog emot er sist. Är det möjligt att han har ändrat sig?
-Genom Guds nåd är det möjligt. -Ni kunde gå in medan han sover.
Ni kunde ge honom förlåtelsen utan att han märker det.
Jag har sett så många dö. Ingen har klagat över min närvaro.
De var katoliker! Lord Marchmain har aldrig varit det, utom till namnet.
Åtminstone inte på åratal***Ä Han var en...hånare! Det sa Cara.
-Ingen förändring. -Hur skulle jag kunna chocka nån?
Vet ni vad jag ska göra? Det är inget märkvärdigt.
Jag har inga speciella kläder på mig.
Han känner igen mig och blir inte rädd.
Vad ska vi säga, Julia?
Jag ska tala med honom.
Jag vill bara att han visar ett litet tecken på samtycke.
Jag vill inte att han avvisar mig, sen vill jag ge honom Guds förlåtelse.
Alex?
Minns du prästen som var här?
Fader Mackay.
Du var hemskt elak mot honom.
Du sårade honom.
Nu är han här igen.
Jag vill att du tar emot honom, bara för min skull.
Bli vän med honom.
Jag vill gärna ge honom sista smörjelsen.
Jag tar bara lite olja från den här dosan.
Jag tror inte att han hörde mig.
Jag tyckte att jag fann rätt ord, men han svarade inte.
Om han är medvetslös-
-kan han väl inte må dåligt av att prästen går in till honom?
Tack för ert råd, doktorn.
Jag tar på mig ansvaret för allt.
Fader Mackay, följ med in till min far nu.
Ni kan inte oroa honom nu.
Han uppfattar ingenting längre.
"Bestänk mig med isop så jag blir ren. Två mig så jag blir vitare än snö."
Jag vet att du ångrar de synder du begått i ditt liv.
Ge mig ett tecken om du kan. Visst ångrar du dig?
Försök minnas dina synder, och säg till Gud att du ångrar dig.
Jag ska ge dig syndernas förlåtelse, och medan jag gör det-
-säg till Gud att du ångrar att du förolämpat honom.
"Ego te absolvo ab omnibus censuris et peccatis..."
Jag kände igen avlösningens ord och såg prästen göra korstecknet.
Sen knäböjde även jag och bad.
"Gud, om det finns en Gud"-
-"förlåt honom hans synder"-
-"om synden nu existerar,"
"Genom denna heliga smörjelse"-
-"må Herren förlåta dig de synder och fel du begått. Amen."
"Jag bekänner inför Gud allsmäktig, Jungfru Maria"-
-"ärkeängeln Mikael, Johannes döparen"-
-"de heliga apostlarna Petrus och Paulus och inför alla helgon"-
-"att jag syndat i tankar, ord och gärningar. Detta är min skuld..."
Jag längtade plötsligt efter ett tecken.
Om så bara för min älskades skull, som jag visste bad om ett tecken.
Det verkade så lite att be om. En bekräftelse på ett mottagande-
-en nick i folksamlingen.
Jag bad en enklare bön. "Gud, förlåt honom hans synder"-
-"och låt honom ta emot din förlåtelse,"
Inte mycket att be om.
"I kraft av mitt ämbete"-
-"ger jag dig fullständig förlåtelse för alla dina synder"-
-"och välsignar dig i Faderns och Sonens och den helige Andes namn."
Då förstod jag att tecknet jag bett om inte var nån småsak-
-inte nån flyktig nick, Och jag mindes en mening från min barndom-
-om förlåten i templet som rämnade uppifrån och ända ner.
Följer du fader Mackay ut? Jag stannar här en stund.
Det var underbart att se. Jag har sett det så många gånger.
Djävulen kämpar till sista stund, men så besegras han av Guds nåd.
Ni är väl inte katolik, men ni kan glädjas åt att det ger kvinnorna tröst.
Fader... Vi borde ge er nåt för besväret.
Tänk inte på det, mr Ryder.
Men allt ni är villig att ge kommer till nytta i min församling.
-Blir det bra så här? -Det är mer än generöst.
Gud välsigne er.
Jag kommer tillbaka senare, men jag tror inte att han har långt kvar.
Adjö.
Julia satt hos sin far tills han dog klockan fem samma dag-
-och därmed bevisade att båda sidor hade rätt, Präst och läkare.
Lord Marchmain har gått bort, sir. Det var mycket fridfullt.
Om ni ursäktar...
Julia... Jag...
Inte nu. Jag följer Cara till hennes rum.
Senare.
Så kommer jag till de brottstycken av meningar-
-som var de sista orden som sades mellan Julia och mig.
De sista minnena. Medan hon fortfarande var en trappa upp-
-anlände Brideshead och Cordelia från London.
När vi till slut blev ensamma, hade vi fått smyga oss till det.
Som unga älskande.
Här i trappan, en minut för att säga farväl.
Så lång tid...för att säga så lite.
Du visste det?
Sen i morse, och innan dess - hela det här året.
Jag visste det inte förrän idag.
Min käraste, om du ändå kunde förstå.
Då skulle jag klara att skiljas från dig - eller klara det bättre.
Jag skulle säga att mitt hjärta brister om jag trodde på brustna hjärtan.
Jag kan inte gifta mig med dig, Charles.
Jag kan aldrig vara med dig igen.
-Jag vet. -Hur kan du veta?
Vad ska du göra?
Fortsätta, bara. Ensam.
Hur skulle jag kunna tala om vad jag ska göra?
Du känner mig. Du vet att jag inte kan leva ett liv i sorg.
Jag har alltid varit usel.
Jag kommer antagligen att falla till föga igen - och straffas igen.
Men ju uslare jag är, desto mer behöver jag Gud.
Jag kan inte stänga mig ute från hans nåd.
Det är vad ett liv med dig skulle innebära.
Utan honom.
Man kan bara se ett steg framför sig i taget.
Men idag insåg jag att det finns nåt som är oförlåtligt.
Som saker i skolrummet, så hemska att de var ostraffbara.
Som bara mamma kunde ta hand om.
Det hemska jag var på väg att göra, men som jag inte är usel nog att göra.
Att bygga upp nåt gott som tävlar med Gud.
Det kan vara på grund av mamma, Nanny, Sebastian, Cordelia...
Kanske Bridey och mrs Muspratt...
...som alltid tar med mitt namn i sina böner.
Eller så kan det vara en privat uppgörelse mellan mig och Gud.
Om jag avstår från detta enda som jag så fruktansvärt gärna vill ha-
-så avvisar han mig inte, hur usel jag än är.
Nu kommer vi båda två att vara ensamma.
Och det blir omöjligt för mig att få dig att förstå.
Jag vill inte göra det lättare för dig. Jag hoppas ditt hjärta brister.
Men jag förstår.
Värsta stället vi varit på hittills. Inga bekvämligheter-
-och brigadstaben tätt inpå.
Staden Marchmain ligger 16 km härifrån och har inte mycket att erbjuda.
Kompaniofficerarna måste se till att ordna med rekreation åt mannarna.
Fältläkaren tar reda på om sjöarna går att bada i.
Staben förväntar sig att vi städar upp i huset åt dem.
Man tycker att latmaskarna som hänger runt staben kunde ha gjort det själva.
Men tyvärr...
Ryder! Ta med en handräckningstrupp och anmäl dig uppe i huset kl. 10.45-
-så får du veta vad vi ska ta över.
Är det nån som känner till trakten?
Det var allt. Sätt fart.
God morgon, sir. Handräckningstruppen anmäler sig för tjänstgöring.
Det är ett fint gammalt hus. Synd att stöka till för mycket.
Jag ska visa er runt.
Vi har bara rekvirerat bottenvåningen och ett halvdussin sovrum.
Allt annat på de övre våningarna är privat.
Tillsynsmannen och ett par gamla tjänare bor högst upp.
Kapellet är öppet, och soldaterna har tillträde.
Förvånansvärt många besöker det.
Slottet ägs av lady Julia Flyte.
Hon var gift med Mottram - ministern.
För vad det nu är. Hon tjänstgör utomlands för nån kvinnoorganisation.
Jag har försökt hålla ett öga på saker och ting åt henne.
Den gamle markisen testamenterade allt till henne.
En smula orättvist mot pojkarna.
Tack.
Det här är sambandscentralen. Gott om plats.
De som var här före er vände upp och ner på stället.
Målningarna borde ha täckts över. Modernt arbete förmodar jag-
-men i mitt tycke det finaste i hela huset.
Där har nån idiot varit framme.
Soldater är bra på att förstöra.
Har ni sett fontänen?
Vår värdinnas ögonsten. De yngre officerarna brukade tumla om i den-
-vilket satte sina spår. Så jag satte bräder för och stängde av vattnet.
Praktfull sak.
Här hade de expeditionen. Det blir förbaskat kallt på vintern.
Oljekaminerna gjorde ingen större nytta. Håll ett öga på bysterna.
Nåt ljushuvud lyckades slå av huvudet på en av dem-
-medan han spelade inomhushockey. Ni kan vara lugn.
Det kommer inte att skyllas på er.
Jag föreslår att ni viker det här rummet åt brigadchefen.
I rummet intill står en jättelik säng, och en massa kinesiska möbler.
Det påminner mig alltid om en bordell av den finare sorten.
Ni vet... "La Maison Japonaise."
Jag är bara här för att röja upp.
-Nån från staben fördelar rummen. -Då har ni ett lätt jobb.
-Om ni har sett allt, ger jag mig av. -Adjö, sir.
Hooper!
Kan du hålla uppsikt över mannarna en halvtimma?
-Undrar om vi kan ta en tepaus. -Ni har precis satt igång!
De är på dåligt humör.
-Se till att de jobbar på. -Javisst.
Hämta de fyra sista lådorna.
-Är det inte mr Ryder? -Jovisst.
-Äntligen träffar jag nån jag känner. -Mrs Hawkins ska precis få sitt te.
-Jag bär in det. -Javisst, sir.
Nanny?
Hallå?
Det är jag!
Charles Ryder.
Sätt sig, Nanny. Jag kommer med te.
Charles Ryder!
Lady Julia är inte här.
Det är bara jag och de två flickorna, och stackars fader Membling-
-vars hus flög i luften. Han hade ingenstans att bo-
-tills Julia lät honom flytta in, godhjärtad som hon är.
Hans nerver är illa däran.
Lyssnade du på mr Mottram igår kväll? Han var inte nådig mot Hitler.
Jag sa till Effie som hjälper migv
"Om Hitler lyssnar, och om han förstår engelska"-
-"vilket jag tvivlar på, så måste han känna sig tillintetgjord."
-Har ni hört nåt från Julia? -Från Cordelia, förra veckan.
De är tillsammans, som de har varit hela tiden.
Julia hälsade till mig längst ner på sidan.
De mår bra, men de kunde inte berätta var de var.
Fader Membling läste mellan raderna och sa att det var Palestina.
Det är där Brideys kavalleri är.
Så det är ju trevligt för dem.
Cordelia skrev att de ser fram emot att komma hem efter kriget-
-men om jag får uppleva det är en annan historia.
Var är mannarna, Hooper?
De...gick iväg för att hämta sänghalm.
Jag fick veta det av sergeant Block.
-Jag vet inte om de kommer tillbaka. -Vad gav du för order?
Jag sa åt Block att komma tillbaka med dem om det var meningsfullt.
Ifall det blev nån tid över.
Halmen skulle inte hämtas förrän klockan sex ikväll.
Jag beklagar, Ryder. Men sergeant Block...
Det var mitt fel som gick iväg.
Ta hit dem efter lunch och släpp inte iväg dem förrän arbetet är gjort.
Tack.
Förresten... Sa du att du kände till stället sen förr?
Mycket väl.
-Det tillhör vänner till mig. -Det är inte klokt.
En enda familj på ett så stort ställe. Vad ska det vara bra för?
-Brigadstaben har användning för det. -Men det var inte därför det byggdes.
Det var inte därför det byggdes.
Det kanske är ett av nöjena med att bygga. Som att ha en son.
Att undra hur han blir som vuxen.
Jag har aldrig byggt nånting-
-och jag har förverkat rätten att se min son växa upp.
Jag är hemlös, barnlös-
-medelålders och övergiven av kärleken, Hooper.
Gå tillbaka till förläggningen och håll dig ur vägen för chefen.
Och Hooper... Låt ingen få veta att vi sjabblade bort hela förmiddan.
Kapellet tycktes inte ha tagit skada av alla år av försummelse.
Färgen glänste fortfarande som ny.
Och lampan brann ånyo framför altaret.
Jag knäböjde och bad en bön.
Urgamla, men nyinlärda ord.
Jag tänkte, att byggarna inte anade vilket öde som väntade deras arbete.
De byggde ett nytt hus med stenarna från det gamla slottet.
Medan åren gick växte och frodades träden i parken.
Ända tills frosten plötsligt kom och Hoopers tidevarv inträdde.
Platsen var öde och allt arbete hade omintetgjorts.
"Så ensam staden blivit,"
"Fåfängligheters fåfänglighet - allt är fåfänglighet,"
Men detta till trots, tänkte jag, att det inte var det sista ordet.
Det var ett dött ord, från tio år tillbaka i tiden.
Något helt annat än byggarna avsett-
-hade blivit resultatet av deras arbete och den mänskliga tragedi-
-som jag hade deltagit i. Något ingen av oss tänkte på just då.
En liten röd låga, en hamrad kopparlampa-
-som hade tänts på nytt framför tabernaklets dörrar.
Lågan som de gamla riddarna såg från sina gravar-
-som de såg släckas-
-denna låga brinner igen för andra soldater långt hemifrån.
Mer fjärran i hjärtat än Akka eller Jerusalem.
Den hade inte tänts om det inte varit för byggarna och tragikerna.
Och där fann jag den-
-ånyo brinnande bland de gamla stenarna.
God morgon, Ryder. Värst vad du ser munter ut idag!